Det senaste året har varit tufft ekonomiskt, vi har betalat av en oväntad utgift på drygt 90.000 kronor, min man köper loss sin bil från leasing vilket innebär 20% i handpenning. På det har vi sparat undan i aktier för framtiden. Att ha barn är ju inte helt gratis heller, och vi tycker fortfarande att hon ska ha vettiga kläder fastän vi sparar.
Ja, och på bottenlinjen står jag och min man kvar. Det är ju inte synd om oss alls, för vi har ju själva valt (utom badrumsrenoveringen som var ett måste) men nu är jag ganska trött på att spara. Jag behöver bara ett tillfälligt brake, men jag måste få unna mig lite kläder, kanske en ny möbel eller annat. Jag vet ju att det inte är lycka med prylar, men när man suktat efter det i över ett år kanske det ger en lyckokänsla ändå?
Ingen väg är spikrak, och kanske kan man få trampa i diket någon gång då och då innan man når målet?
Fick förresten ytterligare en refusering häromdagen angående min bok. Men nu har jag börjat vänja mig!
Igår var jag och A på ponnyridning, och äntligen vågade hon sig upp på hästen! Mycket allvarlig satt hon och höll sig i sadeln hela vägen runt, men likväl stolt och glädjestrålande när hon satt av. Idag har jag fyllt en fryspåse med höstkantareller som jag lär få njuta av själv imorgon, N äter inte kantareller (tur för mig).
Nu ett dopp i badkaret innan vi ska på en liten fest!
Inga kommentarer:
Skicka en kommentar